Hallo?
God morgen, dr. Weir.
- Jeg er dr. Adam Fletcher. - Hvor er jeg?
Du er på akutafdelingen på Willoughby Hospital.
Willoughby. Det er jo et psykiatrisk hospital.
Uden for Washington, ja.
Er jeg på Jorden?
Ja.
Hvornår kom jeg tilbage?
Tilbage til Jorden?
Dr. Weir, du har aldrig været væk.
Du var ved at mægle en traktat for FN, -
- da du kollapsede.
Du har været meget stresset på det seneste.
Traktatforhandlingerne var dråben, -
- der udløste en kort reaktiv psykose.
Du er sikkert forvirret.
Det kan være skræmmende.
Det gode er, det er nok kortvarigt.
Det går som regel over på et par dage.
Undskyld, hvordan kom jeg hertil?
Med en ambulance til et hospital...
Jeg mener fra Atlantis.
Jeg kan ikke huske det.
Atlantis?
Hvad har du tilladelse til?
Vil du tale med nogen angående traktaten?
FN-aftalen.
Ikke-spredning af atomvåben i Nordafrika.
Det var det, du var i gang med.
Den traktat forhandlede jeg for langt over to år siden.
For tre dage siden.
Siden har du været her -
- i en tilstand af depression og nærmest katatoni.
Nej, jeg var på mit kontor, -
- og jeg læste en missionsrapport og...
Det kan ikke passe.
Dr. Weir, jeg forsikrer dig, -
- det er virkeligt.
Okay. Okay, så, ja.
Jeg må tale med en angående traktaten -
- med det samme.
Gudskelov.
General O'Neill.
Dr. Weir.
Tak for, du kom.
Forhåbentlig kan du udrede det her rod.
Hvad end jeg kan gøre.
Skal jeg sætte mig ned?
Det er en lettelse at se en ven.
Det var det, jeg gik efter.
Alt det her er meget forvirrende.
Det sidste jeg husker er, -
- jeg var i Atlantis og alt var i orden.
I næste øjeblik vågner jeg op her.
Alt var i orden i Atlantis?
Jeg husker ikke, jeg kom tilbage.
Jeg ved ikke, om jeg kom gennem -
- stjerneporten eller på "Daedalus"...
Hvad?
Dr. Weir, jeg er ikke sikker på, jeg kan klare denne samtale.
Du styrede jo Stargate Command.
Du er den mest kvalificerede på denne planet.
Ja, okay.
Hvorfor gør du det her?
Jeg gør ikke noget.
Hvis du ikke forstår mig, -
- er du ikke Jack O'Neill.
Jo, jeg er Jack O'Neill.
Det er jeg sikker på.
Vi mødtes for et par måneder siden, -
- da vi ville have din hjælp med at mægle den traktat.
Jeg kender intet til "Atlantis", -
- bortset fra, det var en middelmådig Donovan-sang.
Ikke min yndlings.
Det her Stjerneport-program, jeg skulle styre...
Et sted inde i Cheyenne Bjerget.
- Det er NORAD. - Nedenunder NORAD, ja.
Og stjerneporten?
Den tillader intergalaktiske rejser.
Det har kørt i mere end 10 år.
Du startede det, da du mødte...
Hvad?
Lad mig hente Dr. Fletcher.
Nej, bare...
Bare gå.
I orden.
Hvis det hjælper, -
- håber jeg, du snart får det bedre.
Vi har brug for dig.
Nej, slip mig! Nej, slip mig!
Slip mig! Nej!
Slip mig! Nej, nej!
Nej
Jeg har talt med folk i Pentagon.
De forsikrer mig, -
- der findes ikke et stjerneport-program.
Ingen Atlantis-base i en anden galakse.
Ingen Afdeling for Hjemverdens Sikkerhed.
Beklager.
Så du siger, jeg har drømt de sidste to år af mit liv?
Nogle gange, når man oplever et betydeligt emotionelt traume, -
- lukker forstanden ned for at undslippe smerten.
Jeg har mæglet masser af traktater.
Mange var stressende, ja, -
- men ingen slemme nok til -
- at forårsage et betydeligt emotionelt traume.
Traktatforhandlingen udløste det bare.
Vi tror, det virkelige traume indtraf for tre uger siden.
Du kørte i bil med en mand, der hedder Simon Wallis.
- Husker du Simon? - Ja, selvfølgelig.
- Vi er ikke sammen mere, men... - I var på vej hjem fra middag.
En bil kørte over for rødt og ramte førersiden.
Simon blev dræbt på stedet.
Du fik mindre skader ved ulykken -
- og kom dig hurtigt.
Men i dagene efter begravelsen -
- bemærkede dine kolleger ændringer i din opførsel.
Tydelige tegn på depression.
- Forvirring. - Nej.
Det kulminerede, da du kollapsede ved forhandlingerne.
Nej. Beklager, jeg tror dig ikke.
Nogle gange håndterer forstanden tragedie ved -
- at slette det fra hukommelsen.
Og i sjældne tilfælde erstatter det med noget andet.
Er du okay?
Hej, søde.
Mor.
Hvad sker der med mig, mor?
Jeg har det som om, jeg sover eller drømmer.
Se på mig.
Ligner jeg en drøm?
Min hånd.
Føles den som en drøm?
Nej.
Men det gjorde de sidste to år heller ikke.
Jeg kan ikke tro, det hele var hjernespind.
Giv det tid.
Lægerne hjælper dig gennem det.
Ulykken...
Den opringning var mit livs værste nat.
Vi savner alle Simon, men uden dig -
- ved jeg ikke, hvad jeg ville gøre.
Øjeblik. Jeg har noget.
Din fars ur.
Jeg fandt det for et par måneder siden.
Han ønskede altid, du skulle have det.
Jeg tog det med mig.
Det er i orden, søde.
Du er i trygge hænder nu.
Du klarer dig. Det forsikrer jeg.
Hallo?
Hvad er der?
Jeg ordinerer dig noget mere medicin.
Et anti-depressionsmiddel -
- og stærkere antipsykotisk medicin.
De mindsker de symptomer, du oplever nu.
Sletter de sidste to år af mit liv.
Jeg talte med din mor.
Hun fortalte, da du var barn, -
- drømte du kortvarigt om at blive astronaut.
Du fik endda et teleskop, da du fyldte 12.
Det er sandt.
Barndomsminder kan være et fredeligt tilflugtssted -
- fra voksenlivets barske realiteter.
Så du siger, da Simon døde, -
- lukkede min forstand ned og tog til en anden galakse?
Den tog langt væk for at undslippe smerten.
Og på tre dage -
- har jeg levet to år af mit liv?
Tid er relativt i en drømmetilstand.
Folk lever hele liv på et øjeblik.
Forestil dig, du var mig og hørte din historie.
Rejste til en anden galakse, -
- på en ekspedition til den forsvundne by Atlantis.
Ville du tro på det?
LÆGE DRÆBT I ULYKKE
Dr. Weir?
Din medicin.
Tak.
Har du været i haven i dag?
Nej. De er derude, -
- så jeg besluttede at vente.
- De andre? - Ja. De er fire.
- Så de dig? - Selvfølgelig. De ventede på mig.
Talte du med dem?
Jeg fortalte dem, -
- at mit blod ikke er til dem.
Godt klaret, Enid. Det var modigt gjort.
Undskyld mig?
Hvilke andre?
Fjenderne, søde, fra en af Saturns måner.
De er koldblodede.
Så de har brug for vores varme blod.
Du må være forsigtig.
Dr. Fletcher tror ikke, de er virkelige, -
- men det gør jeg.
Dr. Weir, vil du sige noget nu?
Fortæl gruppen om din oplevelse i Atlantis.
Nej.
Når vi deler disse oplevelser...
Jeg sagde, nej.
Gå væk.
Gå væk!
- Goddag. - Hej.
Vil jeg nogensinde huske ulykken?
Det ved jeg ikke.
Ofte vender mindet om traumet aldrig tilbage.
Måske beskytter hjernen sig selv.
Det er vel egentligt godt.
Der er smerte nok, uden man husker det.
Hvad?
Du klarer det godt.
Jeg er imponeret.
Sover du godt?
Ja. Bedre end jeg kan huske.
Godt. Jeg tror, du er klar.
Klar?
Nå, er det, som du husker det?
Præcist, som jeg husker det.
Åh, Sedgewick. Hej, søde. Hej.
Velkommen hjem, skat.
Goddag, goddag.
- General. - Nok med "general," okay?
Det er Jack.
Men hvilken Jack er det?
Hvad?
Jeg prøvede bare at gøre grin med mig selv.
For tidligt, måske.
- Er du kommet på plads? - Næsten.
Jeg hører, du vil undervise igen.
Ja, statskundskab på Georgetown.
De holder pladsen åben til efteråret.
Har du tænkt på at komme tilbage til forhandlingsbordet?
Den ikke-spredningstraktat -
- forlod du os midt i.
Det ville være rart at høre resten en dag.
Er det i orden med FN?
Lkke bare i orden, de insisterer.
Virkelig?
Du er den bedste.
På trods af et lille... tilbageslag.
Sagde han akavet.
Det er kun, hvis du føler dig klar.
Tja, det tror jeg, jeg er.
Hej.
Rart at være hjemme.
Hvad så, doc?
Det bliver værre.
Det er ikke bare hjernen mere.
Det spreder sig gennem kroppen.
Vi mister hende.
Er det nanitter?
De har spredt sig til hele kroppen.
Hvordan kom de ind?
Niam. Han angreb hende i Jumperen.
Han inficerede hende med nanitter, -
- der kopierer sig selv.
Nu vokser de eksponentielt, fortærer hende.
- Hvor lang tid har hun? - Jeg tror ikke, de dræber hende.
Det kunne de nemt have gjort.
Der er ikke nok for dem til at overleve.
De har brug for hende som råmateriale.
Prøver de at gøre hende til en af dem?
Indtil de er nok til at overleve uafhængigt, ja.
Er det sådan, de kopierer?
Det er måske et sidste forsøg på at overleve.
Hvordan stopper vi dem?
Vi bruger elektromagnetisme, som sidste gang.
Den mulighed har vi ikke mere, oberst.
Nanitter har bundet sig til neuroner og celler i centralnervesystemet.
Vi ender sandsynligvis med at slå hende ihjel med dem.
Hvad gør vi så?
I en petriskål angriber hendes hvide blodceller -
- nanitter, som var de bakterier med held.
Inde i kroppen er der næsten intet immunforsvar.
Som om nanitterne siger, de ikke er farlige.
- Hvordan det? - Aner det ikke.
Jeg har givet hende stoffer.
Det virker vist ikke.
Jeg har forøget dosisen.
I øjeblikket, taber vi kampen.
Lige til tiden. Er du klar?
- Ja. - Fik du sovet?
Ja. Men jeg føler mig træt.
Måske skal du bare i form igen.
Brug lidt mindre tid før du stiller dig i angrebet.
Beklager. Jeg kender intet til fodbold.
Eller ishockey, åbenbart.
Det er underligt, Jack.
Jeg føler mig følelsesløs.
Sådan har jeg det altid.
Har du talt med dr. Fletcher?
Han siger, det er nok medicinen.
Han nedjusterer doseringen, ser om det hjælper.
Det er nok et spørgsmål om balance.
For lige at sikre mig, -
- vi er imod spredningen af atomvåben, ikke?
Forstået.
Er hun mon klar over, vi er her?
Hvordan det? Hun er bevidstløs.
Du har måske ret.
Prøv at sig til hende, bliv ved med at kæmpe.
Hvordan hjælper det?
Hørelsen er det første, der kommer tilbage.
Der er tilfælde, hvor patienter hører andre tale til dem.
Skyldtes de nanitter, der indtog folks kroppe?
Nej, det ser ud til, hun tænker.
- Drømmer. - Mere end det.
Hendes hjerne er meget aktiv af en i koma.
Hendes EEG viser næsten en almindelig hverdag, -
- hvilket antyder, hun måske kan høre os.
Hvad gør de mod hende?
Det ved jeg ikke.
Stofferne har ingen effekt.
Aggressive små bæster.
Hvad så?
Du ser ud til at have en idé.
Hvordan kan du se det?
Hvad er der?
Det er måske genialt. Undskyld mig.
Hvor skal du hen?
Hvis du kan høre mig, -
- bør jeg vel sige noget dybsindigt.
Okay, jeg er ikke så god til det, -
- men du skal vide, -
- vi gør alt, for at få dig gennem dette.
Jeg ved ikke, hvad de nanitter gør ved dig, -
- men lad dem ikke vinde.
Vi gør alt, for at få dig tilbage, -
- men du må selv gøre noget.
Du må kæmpe.
Det er sikkert pga. -
- ændringen af din medicin.
Jeg har måske givet dig for lidt.
Det er et spørgsmål om balance.
Det sagde general O'Neill.
Ja. Han har ret.
Bare rolig. Vi gør dig normal igen.
Elizabeth...
Hvad vil du?
Nej. Vent. Nej.
Slip mig! Nej!
Hej. Hvordan har du det?
Hvorfor er jeg her?
De er bekymrede.
Det er jeg også.
Jeg har nok presset dig for meget med den traktat.
Nej. Jeg har det fint.
Men det er du ikke.
Du bliver her, til du får det bedre.
Vi tror, vi har fundet en måde, -
- at koble nanitcellerne fra Elizabeths celler.
Hvordan?
Vi distraherer dem.
Det slog mig, hvorfor jeg ikke havde held.
Hvad blev nanitter skabt til?
- Bekæmpe Wraith. - Det skal de gøre nu.
Ved at implantere lidt Wraith-væv i dr. Weirs krop...
- Som en svulst. - En lille svulst.
- Nanitterne... - Vil angribe det.
Det er de skabt til, -
- hvilket trækker dem væk fra Elizabeths celler.
Det tager kun få sekunder, før de vender tilbage til dr. Weir.
Vi har ikke brug for mere.
En afledning, så vi kan ramme dem med elektromagnetisme.
Okay. Lad os gøre det.
Bør vi ikke slukke alt udstyr fra Jorden, -
- før vi gør det her?
Stødet går gennem scanneren.
Det andet udstyr klarer sig.
Jeg ser hele tiden otte symboler.
Betyder de noget for dig?
Det er nummeret til stjerneporten.
Fra Jorden til Atlantis.
Altså et telefonnummer?
Jeg ved, I tror, jeg har vrangforestillinger, -
- men jeg har en fornemmelse af, -
- at noget eller nogen prøver at kommunikere med mig.
- Hvad prøver de at sige? - At Atlantis eksisterer.
Og jeg må tilbage dertil.
Så det er os, der er fantasi?
Ja.
Jeg har intet imod at blive fantaseret om, -
- men vi er lige her.
- Hvordan kommer du dertil? - Fra Stargate Command.
Nu vil du bare spadsere derind.
Jeg ved, hvad du sagde.
Men jeg ved også, hvad jeg føler.
Atlantis er virkelig. Og jeg kommer tilbage dertil.
Det virker.
Det går stærkt.
Vær klar med stødet.
Og nu.
Sagde du ikke...
- Det virkede. - Carson, du er måske...
Åh, nej. Vi fik ikke ram på dem alle.
Hvordan er det muligt?
Det aner jeg fandeme ikke.
De har kopieret sig organisk, -
- hvilket har gjort dem immune.
Hvad så nu?
De kopierer sig igen.
Du har spyttet dine piller ud.
Du skuffer mig, Elizabeth.
Pillerne hjælper mig ikke.
Ikke, hvis du ikke lader dem.
Du giver mig intet valg.
Nej!
Gør det ikke.
Det her gør ondt.
- Hvad nu? - Prøv igen.
Bliv ved til de er væk.
Nogle af dem er gået i blodårerne, -
- der forsyner hendes hjerne.
De siger, de kan dræbe hende.
Giv hende 100% ilt.
Giv hende noradrelin, 5 ml/min.
Det giver hende mindre ilt til hjernen.
Hvad gør det?
Det gør hende hjernedød, hvilket ikke giver mening.
Medmindre hun kæmper imod.
Det er det eneste, der giver mening.
De ser os som organiske maskiner.
De prøver at overtage den maskine, de er i.
Mener du, overtage Elizabeths bevidsthed?
Da vi gav hende stød, dræbte vi nok -
- og udlignede oddsene.
Gav hende en chance.
Der er mikroskopiske robotter i hendes hjerne.
Hvordan gør hun det?
Du sagde, hun tænkte, levede.
Hvad hvis det er sådan, de rammer hende?
Hvad hvis de prøver at få hende til at give op?
En kamp mellem viljer?
Hendes nerveaktivitet støtter oberst Sheppards teori.
Kan vi ikke gøre noget?
Jeg kan øge iltniveauet i hendes blod, give hende mere tid...
...men ja, hun er alene. - Nej, hun er ikke.
Vi er her ved din side.
Du må kæmpe imod.
Kæmp imod. Kæmp imod...
Dr. Weir?
Det er okay.
Du er i sikkerhed.
Hvor er jeg?
Stargate Command.
Det er okay. Følg mig.
Elizabeth.
Lyt ikke til dem.
Hvad er der galt?
Denne vej.
Jeg gør dig ikke noget.
Det tror jeg ikke på.
De spreder sig hurtigere. Vi mister hende.
Ikke endnu.
Hvad gør du?
Er du skør? Hun kan smitte dig.
Elizabeth.
John.
Du er blevet smittet af nanitter.
De prøver at overtage din hjerne og krop.
Du må kæmpe imod dem.
Så kæmp.
Elizabeth.
Kom med os.
Beklager. Du ved, hvilken vej du skal gå.
Løb.
Få ham væk.
Tag ham i isolation og scan ham.
Du får ikke lov.
Du er ikke general O'Neill.
Elizabeth, hør på mig.
Det er stjerneporten.
Og ja, jeg planlægger at tage af sted.
Du får ikke lov.
Du kan ikke stoppe mig.
Tværtimod. Det har jeg allerede gjort.
Jeg fik din ven til at forsvinde.
Han kan ikke hjælpe dig nu. Og du kan ikke komme forbi mig.
Så ser du, -
- du har tabt.
Hvor er jeg?
Infirmeriet. Hvordan har du det?
Jeg er tilbage i Atlantis.
Du var aldrig væk.
- Stadig oppe? - Åh, hej.
Jeg var ikke vild med at sove endnu.
Forståeligt.
Jeg er glad for, du er ude.
Jeg tror, nanitterne var for fokuserede på dig til -
- at angribe mig.
Nu ved jeg, hvor snigende de er.
Hvis så få kunne gøre det mod mig...
Lad os tage det som en sejr.
Jeg kan ikke tro, det kun var 5 timer.
Det føltes længere, hva'?
Ja. Et helt liv.
Godt du er tilbage i den virkelige verden.
Det tror jeg, det er.
Jeg kunne være smittet nu...
John.
Lad vær.
Undskyld.
Tekstning: SDI Media Group